EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Tidligere på Star Trek: Discovery:
Discovery er nå det eneste Stjerneflåteskipet
med forskyvningsaktivert sporemotor.
Han injiserte tardigrad-DNA-et.
- Her. - Hva heter du?
Løytnant Ash Tyler.
Tar du mat fra de eneste to som står mellom deg og døden?
Ja, absolutt.
Skal vi gå?
Nei!
- Reis deg, soldat. - Jeg sinker deg.
Gå.
Personlig logg, offiser Michael Burnham.
Stjernedato 2136,8.
Tross min engstelse har jeg funnet meg til rette på Discovery.
Skipet har falt inn i en rutine, og selv jeg er en del av den.
Jeg har fått venner.
Én venn i allfall.
Arbeidet gir meg fred.
Vi har blitt Føderasjonens viktigste våpen i krigen mot klingonene.
Og på grunn av skipet har vinden snudd.
På grunn av oss vinner vi.
Stamets' evne til å styre sporemotoren
har gitt ham tilgang til verdensrommet og ukjente deler av personligheten sin.
Mens vi gjør vår daglige jobb,
må jeg innrømme at enkelte om bord er mer interessante enn andre.
Løytnant Tyler har lidd så mye, men har bevart sin godhet.
Jeg synes han er... fengslende.
Men min personlige historie gjør det vanskelig å stifte vennskap.
Jeg er med de andre, men også alene.
Jeg vil så gjerne ut av komfortsonen, men vet ikke hvordan.
Men i kveld venter en stor utfordring.
I kveld skal vi ha fest.
En, to, tre, nå.
Hva tenker du?
Stjerneskip har strømreserver.
- Lysene burde ikke flimre. - Nei, jeg mener ham.
Dere har vært på to dater. Hva skjer? Få detaljene.
Jeg hjalp ham å kalibrere pulsrifler,
og så spiste vi lunsj sammen fordi skiftet var over.
Du må vise ham at du er interessert.
Ellers mister du sjansen.
Det er notert, men dette var ikke dater.
Men hva synes du om ham?
Hvordan er han sammenlignet med ekskjærestene dine?
- Hvordan er han i forhold til dine? - Før var jeg kun interessert i soldater.
Men nå liker jeg musikere.
Hei, alle sammen! Vi er heldige som er her,
omgitt av våre kampbrødre og -søstre. Vi ler. Vi danser.
Men vi må ikke glemme det som har blitt ofret
av de som ennå tjener med oss,
og de som ofret livet så vi kunne fortsette kampen.
Skål for de 10000 sjelene
- som vi aldri skal glemme. - Aldri.
Jeg liker soldater igjen.
Burnham.
- Hei, Tilly. Hva skjer? - Jeg drar.
Kos dere.
- Så subtil hun er. - Ja, det er uanstendig.
Vitenskapsoffiser Burnham og løytnant Tyler til broen.
Se på det. Reddet fra tørrprat av jobben.
Vent. Nei, jeg...
Jeg prøvde å ikke være frekk.
Jeg har lite erfaring med fester.
- Rolig, jeg forstår. - Venstre!
Fester ikke vulcaner? Hva med på Shenzhou?
Gitt rangen min var det ikke passende å bli venner med mannskapet.
Det er ikke lenger en unnskyldning. Så hvorfor unngår du folk?
Unnskyld, løytnant. Unnskyld, dr. Culber.
Hvorfor beklager du for litt tilfeldig fysisk samspill?
Det er disse øyeblikkene som gjør livet så uforutsigbart og herlig.
Du er veldig høy.
Du har møtt løytnant Tyler før. Han er ny sikkerhetssjef.
Jeg må si, du er ufattelig jordnær etter å ha overlevd sju måneders tortur.
Jeg beklager på vegne av partneren min. I det siste har han vært... annerledes.
Apropos det, sjekk denne kybernetiske forbedringen
- som geniet mitt har laget til meg. - Vi prøver å gjøre koblingen
- til sporemotoren mer behagelig. - Du passer alltid på meg.
Forresten, hva er greia med dere to?
- Det er ingen greie. - Burnham vil ikke være upassende.
- Kommer du? - Hva mente han med det?
Hør etter, offiserslærlinger.
- Hva mente du? - Ok.
Kaptein, det uidentifiserte signalet jeg har holdt øye med, er her.
Gul beredskap.
- Skjold opp. Ha phaserne klare. - Mottatt. Lader dem.
Objektet er biologisk.
Xenologisk klassifikasjon: Gormagander. Den er syk.
Kanseller gul beredskap.
Jeg trodde de var utryddet.
Jakt er ikke grunnen til at de dør ut. Det er grunnet manglende parring.
De lever av alfapartikler i solvindene.
De er ofte så opptatt av det at de overser andre instinkter.
- Inkludert formering. - For en deprimerende egenskap.
- Rormann, sett kurs. - Gormaganderen er utrydningstruet.
Den må fraktes til et xenologisk anlegg.
Greit.
Hører vi får en gormagander om bord. Fortapt unge eller gammel enke?
Hun er uansett alene.
- Låst på skapningen. Klar til transport. - Aktiverer.
Ok, jenta mi.
Vi skal finne ut hva som er galt.
Vent litt. Jeg mottar avvikende målinger fra skapningen.
Jeg er skadet!
Si at vi har en skytter!
Ring opp broen!
Burnham til broen. Inntrenger. Skudd avfyrt. Send hjelp.
Inntrenger på dekk 6.
Hold ham der!
- Burnhams status? - Uskadd.
- Hun rapporterer fire døde. - Si at hun må trekke seg.
Vi har ham fanget.
Hvem enn du er, slipp våpnene.
Dette er over.
- Har du savnet meg, slik jeg savnet deg? - Mudd.
Trodde du at du kunne forlate meg i et klingonfengsel uten konsekvenser?
Når jeg finner ut hva som er så unikt med skipet ditt...
...selger jeg det til klingonene. Hører du meg?
Jeg skal selge skipet ditt til dødsfienden din.
Og dermed ødelegge Føderasjonens sjanse til å vinne krigen.
Da du etterlot meg hos klingonene,
tok du fra meg min kjære, søte Stella.
Den eneste kvinnen jeg har elsket.
Og jeg skal ta hevn.
Og jeg skal drepe deg flest mulig ganger.
- Dette ender ikke i at du tar skipet. - Ikke denne gang.
Men jeg har alt jeg trenger til neste gang. Så vi sees senere.
Eller... tidligere.
- Mr. Saru. - Det er en anisium-og yuriumseksplosjon.
Skrogskade på dekk 6.
Fem. Fire.
Nå på tre. Det kan ikke stoppes.
Skål for de 10000 sjelene som vi aldri skal glemme.
Aldri!
Jeg liker soldater igjen.
- Burnham. Hei, Tilly. Hva skjer? - Jeg går.
Kos dere.
- Så subtil hun er. - Det er uanstendig.
Jeg prøvde ikke å være frekk. Jeg har lite erfaring med fester.
- Rolig, jeg forstår. - Venstre!
Så vulcaner fester ikke?
Hva med Shenzhou? Du var der i sju år.
Ja, men gitt rangen var det upassende.
Ikke nå lenger.
Så hvorfor unngår du folk?
Det er ikke alltid lette svar på slike spørsmål.
Jo, noen ganger.
- Tyler! Vent! - Stamets?
Burnham. Begge to. Hør på meg. Vi har ikke tid.
- Eller, vi har for mye tid. - Snakk saktere, Stamets.
Jeg kan ikke det. Ser du det ikke?
Vi har vært her før. Alle sammen.
Jeg kan ikke være den eneste som ser det!
Paul. Unnskyld.
- Du babler. - Dere rolige folk må lytte til meg!
Vent, vent.
Det begynner med en gormagander, ok? En gormagander!
- Hva er en gormagander? - En rom-hval.
Det forklarer saken.
Gul beredskap.
Skal si dere er trege. Mr. Saru, hva skjuler seg der ute?
Objektet er ikke et fiendeskip, sir. Det er en organisk livsform.
En gormagander.
Men for svingende.
Kanseller gul beredskap. Ror, legg kurs rundt den.
Sir, målingene viser at den er svært ustabil.
Ifølge reglene er det påkrevd at vi overfører...
- Trekk ordren. - Jeg advarer mot det.
Loven for utrydningstruede arter er tydelig.
Å ignorere vår plikt betyr å bryte med loven,
- og kapteinen kan stilles for krigsrett. - Vi stråler den til fergehangaren
- og leverer den til reservatet snarest. - Kan jeg lede operasjonen?
Som vitenskapsoffiser er jeg best kvalifisert.
Samme for meg. Få det gjort.
Jeg ber om å få ansvar for sikkerheten.
Jeg bryr meg fortsatt ikke. Gå.
Hvordan visste Stamets at vi ville finne en?
Stjerneskip har kun hatt 57 nesten-treff
de siste ti årene. Oddsen er utrolig lav.
- Hører vi får en gormagander om bord. - Ja.
Aktivér transportør.
Tror du hvalen er bevæpnet?
Kun helsemålingene er avvikende. Jeg må sjekke nærmere.
Funnet noe?
Svakt.
Et energimønster. Nesten som en traktorstråle.
Svart beredskap.
- Svart beredskap. - Hvorfor skal vi hoppe?
Sporemotor aktivert.
- Jeg beordret ikke det. - Jeg aktiverte den ikke.
- Datamaskin, få se maskinrommet. - Avslått.
Tyler, dra til maskinrommet. Nå!
BEGRENSET ADGANG
Døren er låst. Overstyringssystemet funker ikke.
Advarsel: Kritisk overbelastning om tre minutter.
Velkommen, barn. Føl dere som hjemme.
- Det gjør jeg. - Hvordan slapp du ut?
Husker du vennen min, Stuart? Vi utførte litt magi
som ville fått den beste utbryterkonge til å rødme.
Men han forlot meg. Insekter er så illojale.
- Kjenner du ham? - Vi delte celle.
Gå vekk fra kontrollbordet. Opp med armene. Jeg spør ikke igjen.
Jo, faktisk. Men først kan du fortelle meg hvordan kontrollene funker.
Jeg forstår at motorsystemet er det som er unikt ved skipet.
- Slutt, ellers skyter vi! - Men jeg...
...skjønner ikke hva disse gjør eller kobles til.
Advarsel: Overbelastning om 60 sekunder.
Kan dere ikke bare si hvordan disse systemene fungerer?
Jeg har klingoner på kroken. Skynd dere.
Vi nærmer oss punktet hvor...
- Datamaskin, send inntrenger til arresten. - Jeg er beskyttet.
- Trodde du jeg ville glemme datamaskinen? - Advarsel: Overbelastning.
- Du er gal. - Nei.
Jeg er Mudd.
Kan en av dere fortelle meg hvordan dette systemet funker?!
Dette har vært en merkelig dag.
- Stamets, motoren. - Jeg vet det. Tro meg.
- Kritisk overbelastning om 20 sekunder. - Vi har opplevd dette før.
Flere ganger.
Og jeg hater å si det,
men jeg forutser fortsatt ingen seier for hjemmelaget.
Fare: Overbelastning.
Vi sees snart igjen.
Vent, Stamets.
Jeg lurte på om du ville danse.
Vitenskapsoffiser Burnham og løytnant Tyler til broen.
- Reddet av gongongen. - Unnskyld.
- Hvor er Burnham? - Jeg vet ikke.
Gormaganderen er utrydningstruet.
Greit.
Burnham, ikke snakk. Skipet er i fare. Vi er fanget i en tidssirkel.
Vi gjentar de samme 30 minuttene igjen.
Skipet kan ødelegges,
men om de 30 minuttene ikke overskrides, starter alt igjen.
Jo lenger du tviler på meg, jo nærmere er vi døden. Forstått?
Du må til sykestua.
- Det kan være bivirkning... - Ukjent DNA.
- Vi vurderte ikke avvik... - Vi vurderte ikke avvik...
Slutt å prate. Kom. Jeg kan forklare.
- Er fisken om bord? - Det er ikke en fisk, det...
- Fergehangaren sier alt er topp. - Bra.
Kaptein, beskjed fra dr. Culber.
Han ber deg gå til sykestua.
- Det haster. - Sykestua. Direkte.
Destinasjon avbrutt.
- Jøsses. - Mudd? Datamaskin, rød beredskap.
- Kanseller, kjære datamaskin. Kom. - Hva pokker gjør du her?
Det spør du om hver eneste gang. Du vet det? Nei, selvsagt ikke.
Kom igjen!
Jeg orker ikke å forklare alt på nytt, Lorca.
Beskjeden fra legen var falsk. Jeg ville bare være alene med deg.
Det er et rom jeg ikke har tilgang til.
Jeg håper sporemotorens hemmeligheter er der.
Jeg vet ikke hva du mener.
Men hvis du tror du får hjelp av meg, er du galere enn jeg husker.
Det er nesten for mange måter å sprenge dette skipet på.
Datamaskin, åpne selvutslettingsprogrammet.
- Åpnet. - Det er opp til deg, kaptein.
Mudd bruker teknologi som tillater ham å gjenta de samme 30 minuttene.
Han vil selge skipet til klingonene.
Men hvorfor eksisterer du utenfor tidssirkelen?
Tardigraden er flerdimensjonal.
Det må være en bivirkning av DNA-kombinasjonen.
- Så du husker alt. - Ja.
Og det begynner å bli vanskelig å holde styr.
Jeg kan ikke stoppe Mudd alene.
Og før eller senere skjønner han at sporemotoren mangler en del.
Meg.
Hvordan skaper Mudd en tidssirkel?
Jeg vet ikke. Kanskje Tyler vet, de delte celle.
Tyler sa det rett før jeg skjøt Mudd.
Uansett, du må snakke med Tyler.
Vi begynner snart på nytt igjen.
Fortell meg en hemmelighet. Som bevis på denne samtalen.
Noe du aldri før har innrømt.
Jeg skal ikke si det videre.
Så leit.
Hvor er Mudd nå?
Han pleier å drepe kapteinen nå.
Jeg elsker innredningen, Gabe.
Ingenting her kan hjelpe deg. Dette er studierommet mitt.
Hvorfor sa du ikke at du hadde så mange flotte leker?
Hva gjør denne?
Jeg tror den smelter hjerner. Gjør den det?
Du blir fengslet for alltid hvis du dreper meg.
Det vet du.
Vet du hvor mange ganger jeg har drept deg?
Femtitre. Men hvem gidder å telle? Og jeg blir aldri lei av det.
Tiden er nesten ute.
Jeg finner snart ut hvordan motoren funker.
Jeg har all verdens tid.
Og i mellomtiden vet vi stadig ikke hva denne gjør.
La oss se.
Hvor er musikken?
- Hva tenker du? - Stjerneskip har strømreserver.
- Det burde ikke... - Jeg så en sykt sexy fyr,
og han spiller i et band.
- Kos deg. - Overraskende å se deg her.
Du har aldri vært forelsket.
- Hvorfor si det? - Jeg trenger hjelp.
Du fortalte meg det for å bevise at det jeg sier er sant.
Vi er fanget i en tidssirkel.
Kun jeg innser det. Jeg har sett deg, Lorca
og Tyler bli drept av forbryteren Harry Mudd,
som prøver å ta over skipet. Si at du tror meg.
Må jeg forklare alt på nytt, kaster jeg meg selv ut i rommet.
...det som har blitt ofret av de som ennå tjener...
- Jeg tror på deg. - Bra.
Så snakk med Tyler
og finn ut om han vet noe om Mudd som kan hjelpe oss.
- Men hva om han ikke vil snakke? - Det vil han. Han liker deg.
Her kommer han.
Xenoantropologen står i et hjørne. Ikke si det.
- Studerer du parringsritualer? - Nei.
- Lurte på om du ville danse? - Vi har ikke tid.
Jeg mener...
Vitenskapsoffiser Burnham og løytnant Tyler til broen.
Reddet av gongongen.
- Jeg er dårlig til dette. - Ja, du burde blitt med ham til broen.
Ifølge deg har ikke jeg og Tyler alenetid før neste nullstilling.
Jeg spolerte min ene sjanse.
Du liker ham. Det gjør saken komplisert.
Jeg er utilpass.
Dans med meg.
Det er forskning.
Jeg må se hva du kan.
La oss si at jeg har lyst til å komme ut av hjørnet.
Hvordan knytter folk bånd?
Jeg og Hugh forelsket oss etter at jeg ba ham stikke.
- Det gir ikke mening. - Kjærligheten er ikke logisk.
Kan du la meg føre?
Jeg var på en fantastisk kafé på Alpha Centauri
da jeg hørte en fæl nynning tre seter unna.
Har du noensinne hørt noen prøve å nynne en Kasseelian-opera?
Det kan jeg ikke si.
Jeg ba ham holde munn eller flytte seg.
I stedet satte han seg ved siden av meg.
Og der har han vært siden.
Etter slik en frekk kommentar, hvorfor gjorde han det?
Jeg sa hva jeg virkelig følte.
Han gjorde det samme.
Vi likte det ved hverandre.
Jeg er ærlig.
Aldri legg skjul på hvem du er. Forhold tåler ikke det.
Tiden har løpt ut.
Vi må finne ut hvordan han starter på nytt.
Du klarer deg bedre neste gang.
Det må du.
Jeg kom bare for å se... Vil du danse?
Endelig spurte du.
Kan du føre?
Ja.
Jeg hører du satt i fengsel med Harry Mudd.
Du liker ikke tørrprat, hva?
Jeg har aldri forstått det.
Men jeg har innsett...
...at forhold bygges på ærlighet.
Så her har du det. Mudd er her.
Om et par minutter tar han over skipet.
Han vil selge det.
- Han har fanget oss i en tidssirkel. - Harry Mudd?
Er dette vulcansk humor?
Skulle ønske det.
- Hvorfor kom ikke Stamets til meg? - Han har prøvd før.
Han sa du ville ha lettere for å tro meg.
Hvorfor det?
Jeg liker deg.
Han tror du liker meg.
For en merkelig kveld.
Men også interessant.
Hvis tiden gjentas, er dette likegyldig.
Det var fint.
Vitenskapsoffiser Burnham og løytnant Tyler til broen.
Nei. Ignorer dem.
- Vi er nødt. - Ok.
Hva kan jeg gjøre?
Nevnte Mudd noe om tilgang på utstyr
som kunne hjelpe ham å gjøre noe så stort?
Ja. Han pleide å skryte av å ha ranet en betazoidbank.
Svært beskyttet og befestet. Selvslettende kryptering.
Molekylære låser.
Daglige DNA-passord.
Mudd sa han lærte sikkerhetsrutinene utenat.
Jeg trodde han bare løy igjen.
Men hvis han hadde et ubegrenset antall forsøk...
Sa han hvordan?
Noe om ikke-ekvilibriumsmaterie.
En tidskrystall.
Vi lærte om dem på Vulcan-akademiet.
Nedbrytningshastigheten er for uforutsigbar.
Ingen føderasjonsart har klart å stabilisere dem.
En firedimensjonal rase må ha perfeksjonert teknologien. Mudd har den.
La oss finne Mudd og se om han har krystallen på seg.
Vet du hvor han er?
Kom.
- Har fisken kommet om bord? - Teknisk sett er det ikke en fisk, men...
Hvor er Burnham og Tyler?
- Mr. Saru? - Jeg har ikke tilgang til systemet.
Datamaskin.
- Datamaskin, svar. - Kanskje jeg kan hjelpe.
Datamaskin, skru ned volumet så vi kan snakke.
- Ja, kaptein Mudd. - "Kaptein Mudd"?
Jeg trodde ikke jeg ville si dette, men jeg er lei av å hovere.
Uansett er dette mitt skip.
- Ditt skip? Aldeles ikke. - Ok, nå må du gi deg, Mudd.
- Dra tilbake til hulen din. - Til arresten.
Jeg vet ikke hvordan du fikk kontroll, men du bryter...
Kode 7.5.3.
Ja. Det har du sagt, flere ganger.
Si meg, langemann, har du sett en slik før?
Av de 823 måtene å dø på i verdensrommet,
sier de at denne gjør mest vondt.
Jeg fant dem på din tidligere kapteins private rom.
Den mørke materien
river molekylene fra hverandre subatomært.
Så hvis noen av dere tenker å bli helter,
deg inkludert, tilfeldige kommunikasjonsmann...
...så vit at det er lite jeg ikke vet.
Så sitt i ro. Dette vil gjøre litt vondt.
Mudd!
Du bommet visst.
Den var ny.
La oss ikke lide flere tap.
- Vær så snill. - Ok, hør her.
En av dere skal lære meg hvordan sporemotoren funker...
...ellers dør stilken skrikende.
Hvordan starter jeg den motoren?
Jeg lar hver og en av dere gå i oppløsning...
...mens dere skriker deres nød,
en av gangen... Deg først.
Slutt.
Jeg orker ikke å se deg drepe flere.
Den trenger meg.
Nydelig.
Skal vi gå til maskinrommet? Datamaskin.
Skru opp volumet.
Destinasjon: maskinrommet. Morna.
Tilly, hvor er du?
Døde jeg også?
Alle døde, mange ganger.
Men nå har Mudd alt han trenger.
Hvis vi ikke stopper ham, selger han skipet til klingonene.
Alle som er døde, forblir døde. Og Stjerneflåten taper krigen.
Jeg så at Mudd hadde en krystall på håndleddet.
Men den er for liten til å takle en tidsforskyvning.
- Det må finnes en større energikilde. - Ok.
Jeg fant noe.
Sender det til deg.
Stakkars. Ikke rart du er uvel.
Mudd skjulte skipet i skapningen og krystallen i skipet.
Krystallen har samme rettvinklede flater som anretningen på Mudds håndledd.
Kan vi stråle den hit og deaktivere den?
Nei, Mudd kontrollerer alle kritiske systemer.
Vi har lite tid. Nå som Mudd vet hvordan sporemoten funker,
er vår eneste mulighet å få Mudd til å starte tiden på nytt.
Han har ingen grunn til det. Han har alt klingonene vil ha.
Nei.
Kapteinens logg, stjernedato 2137,2.
Kaptein Harcourt Fenton Mudd tar opp.
Jeg sluttfører snart årtusenets avtale.
Kom inn.
Du virker tilpass. Du burde vært kaptein.
Jeg liker hverken å følge eller å gi ordrer. Nei.
Solvinden er min elskerinne. Jeg følger henne dit hun kaller.
- Hva med Stella? - Hva?
Å, ja. Stella. Mitt livs kjærlighet. Stella.
Krigen stjal henne. Du har aldri hørt om to mer ulykksalige sjeler.
Romantisk? Ja.
Tragisk? Desto mer.
Men de beste romansene er alltid det, ikke sant?
Er du ferdig?
Nesten. Datamaskin, send våre koordinater til klingonskipet,
- med hilsen Harry Mudd. - Koordinater sendt.
- Nå er jeg ferdig. - Klingonene gir mye for å vinne krigen.
Men det er noe de betaler mer for.
Jaså?
Meg. Jeg drepte T'Kuvma, klingonenes messias.
Det er absurd. Jeg sjekket offiserslisten.
Du er et null.
Jeg er ikke en offiser. Jeg er Michael Burnham.
- Datamaskin, bekreft. - Bekreftet.
Kaptein Mudd, ukjent skip anroper...
- Hysj! - Du får mye penger for skipet.
Men hva er jeg verdt for dem?
Ja.
Mer.
Mye, mye mer.
Men hvorfor sier du dette?
Hva har du å vinne?
Løytnant Tyler.
Han er død.
- Enn så lenge. - Nei...
- Kaptein Mudd, klingonene anroper oss. - Pokker.
Fy fa...
SIKKERHETSPROTOKOLLER
Kaptein Mudd.
Hva skjer her?
Stolen din.
Hva foregår?
Du.
Du har fusket. Sendt lapper i timen for å redde vennene dine.
Vel, hva enn du tror du har klekket ut,
så finner jeg et alternativ. Jeg har ubegrenset tid.
Ingen slår Mudd.
Løytnant Stamets har vist oss at du er garantert å vinne.
Ved å bruke avansert vitenskapelig metodologi.
Dette må ta slutt, for alles skyld.
Så, Harcourt Fenton Mudd...
...Discovery er din.
Jeg også.
Du vinner.
- Ikke svindle en svindler. - Jeg forhandler med en forretningsmann.
Jeg har et enkelt tilbud. Mitt mannskap i bytte mot...
- ...Burnham, skipet og Stamets. - Hvorfor tilbyr en føderasjonskaptein det?
Jeg vil ikke at Buran skal gjentas.
Vi gjør hva enn våre nye eiere krever,
hvis du lover meg at du sparer skipets besetning.
Lov meg, Mudd.
Jeg har aldri vært kjent for å kritisere en gave.
Jeg lover.
Utmerket.
- Datamaskin. - Jobber.
Send koordinatene våre til klingonskipet med hilsen Harry Mudd.
Sender, kaptein Mudd.
Siste sjanse til å stoppe meg.
Vi har 30 sekunder før vi er tilbake i normaltid,
og da kan vi ikke snu.
Kaptein, innkommende warpsignatur.
Tenk å bli så glad for å se de spisshodede jævlene.
Se på dette. Fem, fire, tre, to, en.
- Kaptein Mudd, klingonene anroper oss. - Utmerket.
- La gjestene komme om bord. - Oppfattet. To stråles om bord.
Aktivér når jeg når transportørrommet. Kom igjen. Møt deres nye sjefer.
Ikke du.
Lorca, jeg kommer til å savne å drepe deg.
- Du virker fornøyd. - Hør her,
jeg har hatt det hardt hele livet. Jeg fortjener dette.
Så dette handlet ikke om Stella? Det handlet kun om deg.
Du sier at du mistet henne på grunn av krigen,
men faren hennes er våpenlanger.
Det burde ikke være vanskelig å finne dem,
- med mindre du ikke vil. - Jeg nevnte ikke Barron Grimes.
Nei, men Discoverys arkiver er ikke beskyttet.
Du burde stengt tilgangen der også.
Du har ikke tidskrystallen. Du kan ikke lære av dette.
Det viser seg at Stella har sett etter deg.
- Faren har til og med utlyst belønning. - Du ser ikke etter Stella.
Du har rømt fra henne.
Stakk fra Barrons datter med medgiften.
Stella var for fristende. Å svindle faren hennes var risikabelt.
Ikke rart du trengte en avtale med klingonene.
- Du måtte forsvinne. - Og det klarte du nesten.
Hvis ikke det hadde vært for meg, for jeg eksisterer utenom normaltiden.
Dere tror dere er så smarte. Har dere glemt at klingonene er på vei?
Glem avtalen jeg inngikk med Lorca.
Dere genier har bundet hele mannskapet til et liv som slaver.
Harry, klingonene kommer ikke.
- Jeg koblet om kapteinens stol. - Nok et ubeskyttet system.
Klingonene fikk ikke koordinatene.
Du sendte dem til Stella... og pappaen hennes.
Man kan visst svindle en svindler.
Kom igjen.
- Datamaskin, avbryt transportør. - Avslått.
Harcourt.
Hvor har du vært?
Jeg har vært så bekymret.
Det har vært et stormende år.
Jeg kan ikke engang forklare.
Prøv.
Ja.
Selvsagt.
Du vet hvor mye du betydde for meg. Betyr.
Hvor mye du betyr for meg.
Men for å være ærlig,
har jeg levd et liv skjemmet av... Hva skal jeg si?
Dårlige valg, gjeld.
Ryktet mitt har alle slags skavanker.
Jeg kunne ikke gå i union med deg med slike lyter,
så jeg prøvde å eliminere dem. Men, akk, planen havnet på avveie.
Harry, jeg har alltid visst hvem du er.
Jeg har aldri brydd meg.
Vi kunne ha konfrontert de problemene sammen...
...og pappa ville ha ordnet resten.
Anse det som en sammenslåing av din gjeld under en långiver.
Jeg gjør alt for min datter,
og hun, være seg som det er, liker deg, Mudd.
Og nå, takket være disse offiserene...
...kan du endelig gifte deg med Stella.
Hva gjelder Stjerneflåten, vil jeg ikke stå i gjeld til dere.
Hvordan kan jeg betale?
Bare sørg for at Mr. Mudd tilbringer resten av livet med din datter
og unna Stjerneflåten.
Avtale.
Kom hit, Harcourt, din ramp.
Stamets sa at vi, i en annen tidslinje...
- Vedlikehold til luftsluse 1. - ...danset.
Ja.
Det sa han til meg også.
Han sa jeg likte det.
Virker tvilsomt.
Hvorfor det?
Jeg er flink.
- Jeg mente ikke... - Rolig.
Jeg forstår.
Hangarluftsluse, gjør klart til rask dekompresjon.
Det jeg føler... er komplisert...
...og merkelig.
Det går fint. Jeg skal ingen steder.
Hva er det?
Trist at vi gikk glipp av vårt første kyss.
Personlig logg.
Slik repetisjon underbygger repetisjon, avler endring endring.
Sannheten er vel at vi aldri vet hva som venter.
Noen ganger finner man ut hvor man hører hjemme
ved å tre ut av rutinen.
Fordi noen ganger stod hjemmet ditt og ventet på deg rett rundt hjørnet.
Tekst: Lise McKay